Dav často reaguje hystericky, třeba na covid a Ukrajinu. Politika to nemá zneužívat, ale poukazovat na důsledky
![Pavel Šik 2. díl: Dav často reaguje hystericky, třeba na covid a Ukrajinu. Politika to nemá zneužívat, ale poukazovat na důsledky](https://www.radiouniversum.cz/files/uploads/2024/04/Sik2D07042024-600x315.jpg)
V prvním díle jsme si s ekonomem Pavlem Šikem hodně povídali o sankcích. Jsou sankce nástrojem, jak přinutit neposlušné státy chovat se civilizovaně? Nebo jsou spíše střelbou do vlastního kolene? Pavel Šik k tomu říká: „I já jsem hodně kritizoval to obrovské množství sankcí, protože historicky neexistuje žádný důkaz, že by sankce k něčemu směřovaly.“
Možná by mohly zafungovat, pokud by byly prosazeny celosvětově, jak si Spojené státy přejí, jenže dnešní svět už dávno není unipolární, ale multipolární – státy zkrátka upřednostňují především své vlastní zájmy. A kde byli odborníci, když se sankce uvalovaly v tak nebývalé míře? Pavel Šik vysvětlil: „Experti, kteří mají jiný názor, jsou vymlčováni, ale ekonom podle mě má povinnost, když něco rozhoduje, zjistit opravdu veškerá pro a proti, a měl by to otevřeně sdělit. A to se tady prostě nedělo. Sankce uvalené na Rusko měly pro Evropu velké negativní dopady, pro Spojené státy byl dopad neutrální, Turecko, Asie a Střední Asie z toho měly prospěch.“
Martina: Pochopím, že tyto názory se teď třeba mnohým deníkům, plátkům, magazínům, novinářům, špatně revidují, protože by museli napsat, že se dva roky mýlili, nebo dva roky papouškovali něco, co se ukázalo býti děravé. Ale vysvětli mi jinou věc – ty sám říkáš: „Už se o tom píše v různých západních médiích. Už se o tom otevřeně mluví. Mluví se o tom, že Evropa úpí pod sankcemi proti Rusku.“ Tak proč na nich politici, mnohdy podporováni ekonomy, stále trvají? Je to opravdu tak, že když určitý balíček sankcí nefunguje, tak přitvrdíme, a přidáme další balíček? Nefunguje? Dáme třetí. Jdeme úplně opačným směrem, přestože už jsme dospěli k závěru, že pokud tady je BRICS, pokud tady je Čína, tak jsou pro Rusko ekonomické sankce neúčinné.
Pavel Šik: Úplně neúčinné bych neřekl. Určité účinky tam byly.
Martina: Byly tam, ale v podstatě ve výsledku Rusko posílily: Snaží se být co nejvíce soběstačné a vytváří si něco, čemu bych možná řekla „ostrovní systém“.
Pavel Šik: To, co jsi řekla naposled, je vlastně neuvěřitelný paradox. Jak ses ptala, komu tyto sankce vlastně prospěly, takto absurdně prospěly i samotnému Rusku. Putin by si nedokázal najít lepší prostředek k tomu, aby osvobodil své hospodářství – v jeho trošku nacionalistickém chápání – od zahraničních investorů. On vlastně, a to jsme viděli ve všech možných příkladech různých převzetích těchto podniků, udělal to, že tam jsou teď řetězce, které převzaly pozici západních řetězců, západních výrobců. On vlastně očistil ruské hospodářství od špatných zahraničních západních investorů, a posílil vlastní podnikatele. A proto také za ním Rusové tak stojí. Takže jak ses ptala, komu to prospělo, tak na tom je zajímavé, že to prospělo nejenom Asii, nejenom Číně, nejenom Indii, ale vlastně prospělo to absurdně i samotnému Rusku.
Nejdříve se udělaly evropské sankce proti Rusku, a teprve potom se začalo přemýšlet, jak budeme řešit jejich dopad na nás
Martina: Každý se může mýlit – může se mýlit ekonom, může se mýlit politik. Co je ovšem neomluvitelné, tak pokud u těchto omylů setrvává. Děje se přesně toto nyní?
Pavel Šik: Pro politiky je to těžké. Balíků sankcí bylo asi osm nebo devět, už přesně nevím – potom to člověk přestal sledovat, protože už se tomu musel opravdu smát. Nakonec se zakázalo dovážet i ruské diamanty, jestli si dobře pamatuji. Ale o to tam nejde. Teď je to samozřejmě těžké pro politiky, kteří v jejich aroganci všechny tyto sankce nastavili. A ony nefungují, takže do doby, než válka skončí, nemůžou v sankcích povolit. To je prostě z politického hlediska nonsens – oni nemohou… Nemohou teď říci: „Mýlili jsme se, Rusko stále na Ukrajině útočí, tak my sankce uvolníme.“ To vlastně i chápu, že to vlastně už nejde. Ale o to víc se mělo dopředu promýšlet, jaké kroky Západ udělá tak, aby se úplně nezesměšnil. O to víc mělo být skeptických hlasů od ekonomů, kteří měli říct: „Heleďte, ale my můžeme uvalit ty a ty sankce. Pojďme to dělat nějak pomalu a rozumně. Pojďme si nejdřív připravit strategii, jak budeme dopady na nás vyvažovat, a tak dále.“
Řekl bych, že jsme byli, nebo naše vláda byla jednou z nejvíce burcujících, a začátek svého fungování nevěnovala ničemu jinému než boji proti Rusku. A vláda se v té době měla – ať má názor jakýkoliv – připravovat na to, jak tomu budeme čelit. To ale vůbec neudělala, naprosto to podcenila, a proto se nám rozjela inflace, která se nám rozjela. Protože jak to je v ekonomii? To jsou různé vnější šoky, šoky, které nelze předpokládat – válku nelze předpokládat – ale tento šok byl predikovatelný, a vláda se měla od začátku, o doby, kdy se dostala k moci, na tohle aktivně připravovat.
Ještě jednu poslední věc: Tady se vlastně udělaly evropské sankce, a teprve potom se začalo řešit, jak budeme řešit jejich dopad. Pamatujeme se na různé cesty po Blízkém východě, shánění dodavatelů – a odkud vezmeme toto, odkud toto. My jsme potom v situaci, kdy – o tom se samozřejmě málo píše – dál proudí ruský plyn. Proto jsem tehdy napsal, že to jsou proklamace, prázdné proklamace, protože nejsou založeny na nějaké pragmatické úvaze, pomalé pragmatické úvaze. Dobře, když ho tedy máme jako strategického nepřítele, pojďme se od něj pomalu odpoutávat. Ale odpoutávat tak, aby tento základní šok nepřišel. Ale tento politický aktivismus vlastně přispěl k tomu, že ekonomický šok přišel. Musel přijít.
Martina: Teď mi připadá, že moje babička, když říkala: „Martinko, dvakrát měř, a jednou řež! – tak byla mnohem lepším ekonomem než v tuto chvíli Světová obchodní banka, protože předvídali katastrofu – s tím už jsem tady operovala. Nastala v této geopolitické, vojenské, ekonomické situaci nějaká proměnná, která zásadním způsobem dopad sankcí na Rusko rozpustila? Nebo tam prostě nikdy žádný nový informační vstup, nová událost, nebyla, ale predikce, odhady, nebyly na začátku vedeny hospodářsky, ekonomicky, ale ideologicky?
Pavel Šik: Řekl bych, že nějaká zásadní proměnná do toho nepřišla. Pokud člověk i před tímto konfliktem pozoroval svět, jak se vyvíjí, kde je hospodářská soutěž, které státy jsou ambiciózní, a chtějí se velice rychle hospodářsky vyvíjet, a pokud člověk viděl svět pragmaticky, tak musel předpokládat, co se stane. A proto si myslím, že zvítězila ideologie.
Dav většinou reaguje hystericky. Viděli jsme hysterické reakce na covid, na Ukrajinu. Ale politika by to neměla zneužívat, nepodporovat to, ale uklidňovat a ukazovat možnosti a jejich důsledky.
Martina: Asi teď budu působit bezcitně, ale přeci jen, pokud se někde staví most přes řeku, tak bych byla ráda, kdyby ocel, ze které se konstrukce staví, nějaká slitina, byla vytvořena na základě pregnantních fyzikálních a statistických měření, a to mnohem víc, než aby byla z demokratického prostředí – jestli mi rozumíš. Zní to teď velmi utilitárně, zní to nelidsky, možná, nebo to zní ne nelidsky, a jak jsem už říkala, trochu nelítostně. Ale přesně toto bych asi přeci jen chtěla od ekonomů. A dobrá, beru v úvahu, co jsi říkal před chvílí, že chápeš, že takováto duševní hnutí, lítost, šok, údiv světa nad tím, co se na Ukrajině děje, mohly přimět politiky k tomu, že se rozhodli udělat tyto sankce, které se pro nás ekonomicky ukázaly jako poměrně devastující. Ale možná nám to měli říct. Nemyslíš? Měli říct: „Bude to těžké. Velmi to odneseme, ale jinak teď neumíme dát najevo, že zásadně nesouhlasíme s tím, co se vojensky na Ukrajině děje.“
Pavel Šik: Jenom, abychom byli opravdu korektní, tak myslím, že takové hlasy jsem slyšel i z politiky, ale byly hrozně tiché, a nikdy se nedostaly do médií.
Martina: Jestli v tom nebude ten problém.
Pavel Šik: Byli i politici, kteří říkali: „Nemáme jinou možnost, musíme nějakým způsobem ukázat, že to, co Rusko dělá, je špatně.“ Potom se dostáváme do toho, jak v současnosti vnímáme společenskou náladu. Myslím, že už nám to velice jasně ukázal covid, že společenská nálada je častokrát… protože dav, masa lidí, většinou směřuje, nebo má přirozenou schopnost reagovat hystericky, jakmile se něco děje. Viděli jsme hysterické reakce na covid, viděli jsme hysterické reakce na Ukrajinu, ale podle mě je politika o tom z tohoto nežít, nepodporovat to, ale naopak to pragmaticky uklidňovat. Jakmile politika – to je tedy můj názor – jede na této hysterii – kterou dav občas vyzařuje, a chová se hystericky – jak na surfovém prkně, tak se to strašně vymstí. Na začátku by politika měla fungovat tak, že uklidňuje, vysvětluje. Přesně, jak jsi to řekla, řekne nám: „Máme tuto možnost, a tuto možnost. Když zvolíme tuto možnost, bude to mít takové a takové dopady.“ Tedy uklidňovat lidi, a říkat jim, že možností vlastně tolik nemáme.
Martina: Ty jsi řekl, že názory a hlasy, které nesouhlasily, nebo upozorňovaly na to, co mohou sankce přinést ekonomicky i nám, tady byly, ale nedostaly se do médií. Jsme v tomto případě u jádra pudla? Narážím na to, že zásadní téma, první, o kterém jsi mi říkal, že bys chtěl probírat, bylo – kvalita médií, způsob podávání faktů.
Pavel Šik: Osobně velice v médiích postrádám kvalitu rešerší. Myslím, že média dnes fungují častokrát tak, že jsou nějaké zpravodajské agentury, a dané médium to vlastně od nich jenom přebírá, a málokdy dovysvětluje. Myslím, že svět je dneska tak složitý, že pro obyčejné lidi by bylo velice nápomocné, nebo je to už dneska potřebné v médiích vysvětlovat, a uvádět do souvislostí. Protože my dostáváme jenom ústřižky různých skutečností, ale bez toho, abychom chápali jejich dopad, a k čemu se váží, co tomu předcházelo, a tak dále, aby nám to vytvořilo určitý příběh, který by obyčejný člověk pochopil. Říká se, že dnešní svět je strašně komplikovaný – což tedy souhlasím, je komplikovaný – ale média nám to v tomto smyslu úplně neulehčují.
Martina: Považuješ to za selhání třeba zpravodajské práce? Selhání přístupu k informacím, k faktům?
Pavel Šik: Na jedné straně samozřejmě musíme říci, že čtenář, nebo dnešní lidé, mají tak málo času, že třeba nečtou článek delší než 4000 znaků, což je samozřejmě velký problém. Ale přesto si myslím, že by se média měla pokusit o dovysvětlení určitých věcí, a nevystřihávat je úplně jen tak jako samostatné skutečnosti.
Média by měla dodávat jasné informace, a také je dávat do kontextu – co předcházelo, a jaké to může mít důsledky – tak, aby to lidé pochopili
Martina: Chápu tvou touhu, ale obávám se, že se opět pohybujeme v rovině světa, jaký bychom chtěli mít, a ne takového, jaký je. Teď se pohybujeme v rovině médií, jaká bychom chtěli, aby byla, a jaká jsou. Řekni mi, jsou u nás věcné ekonomické zprávy, analýzy? Kde je najdeme? Existují?
Pavel Šik: Určitě existují. Myslím, že ne moc, ale jsou tady některá média, která zprostředkovávají standardní byznys, co se týče investicí, podniků, ekonomických výsledků, a tak dále. Třeba myslím, že by třeba Hospodářské noviny měly být tímto parníkem.
Martina: A jsou?
Pavel Šik: Myslím, že v poslední době – určitě od covidu – vůbec ne.
Martina: A máme tedy nějaké jiné? Zase se bavíme o tom, že by mohly být, že by měly být, ale že nejsou. Když si chci otevřít nějaké pragmatické, informacemi, suchým ekonomickým zpravodajstvím nabyté noviny, časopis, co mám udělat?
Pavel Šik: Suché zpravodajství najdeme v určitých – ale nechci tady dělat někomu reklamu.
Martina: Klidně udělej.
Pavel Šik: Ale nebudu, nebudu přímo dělat reklamu. Myslím, že ekonomické zpravodajství najdeme. Je to i věc on-line médií, a je spousta on-line serverů, které se tomu věnují. Věnují se čistému, suchému, ekonomickému zpravodajství. Ale myslím, že vedle toho jsou velice důležité i ekonomické komentáře. To je to, o čem mluvím.
Martina: Zasazování do souvislostí.
Pavel Šik: Zasazování do souvislostí, vysvětlování, ale tak, aby tomu obyčejný člověk rozuměl. Existuje určitá akademická diskuse, nebo diskuse mezi ekonomy – to je samozřejmě také důležitá věc – ale existuje velká část ekonomických témat, kterým, myslím, tady lidé ještě rozumí poměrně málo.
Martina: V tom bych s tebou souhlasila, protože když bych si vzala časopis, kde jsou suchá ekonomická fakta, tak budu ztracena. Protože den předem si vezmu suchá zdravotnická fakta z odborného časopisu, den před geopolitická – ale nemůžeme být odborníky na úplně všechno. A přesto bychom si na svět kolem nějakým způsobem názor utvořit měli, a pokud možno vlastním myšlením. Ty jsi mi napsal: „Jak se stalo, že obyčejný ekonom, jako já, musel svého času suplovat média.“ Říkal jsi: „Začalo to v zásadě v covidu, pokračovala to během války na Ukrajině, a základem byly rešerše. Nedělal jsem nic jiného, než že jsem musel číst, překládat, analyzovat články.“ To znamená, že jsi to nikde jinde nenašel. Co se to stalo s médii, že si musíš ty, ekonom, dělat rešerše, a suplovat novinářskou práci?
Pavel Šik: Upřímně, já se v mediálním světě až tak nevyznám. Ale jak jsem to pochopil, tak dnešní zprávy, nebo zprávy, jaké jsou dneska, a média, pracují hlavně se zpravodajskými agenturami. To znamená, že to, co zpravodajská agentura zveřejní, se objeví prakticky všude. Já jsem si z toho kdysi dělal legraci na Facebooku. Tehdy se objevila zpráva o kryse. Kryse, která dostala medaili za to, že hledala výbušniny a miny. A to byla zpráva tak dojemná, že když jsem se potom kouknul, tak jsem ji našel ve všech denících na celém světě, a to jenom kvůli tomu, že to zveřejnila zpravodajská agentura a že to převzala takřka všechna média, a letělo to jako vlna. Takže takhle fungují dnešní média, a takhle si představuji, že fungovala i na začátku toho konfliktu. Takhle si představuji, že fungovala i určitá – říkejme tomu „západní propaganda“ – že to média převzala od agentur. To jsme se dozvídali o tom, jak jsme se bavili na začátku: Že Rusko mělo zkolabovat až o 40 procent, a jeho HDP mělo padnout. To byla jedna zpráva, na které to bylo všechno postaveno. To byla zpráva o jednom expertním týmu, který to zveřejnil, a tato zpráva zase obletěla celý Západ, protože to zveřejnila jedna agentura.
A já si myslím, že noviny, nebo média, by měla pracovat i s tím, že nám to nějakým způsobem zasadí do kontextu. Tedy, že nám to nepodají jenom tak, jak to zveřejnila zpravodajská agentura, ale že k tomu měli říci A. A potom přichází B, což je samotná zpráva, a nějaký dodatek, který to zasadí do souvislostí. Řeknu to na příkladu: Jak jsi mluvila o suchých ekonomických souvislostech, tak se z ekonomicky suchých souvislostí dozvíme, že jeden podnik převzal druhý podnik, že ho koupil. Ale v té zprávě mělo být také něco o tom, co daný podnik dělá, něco o trhu, jakou dominantní situaci na trhu má, o tom, co by to převzetí mohlo způsobit, a jaký to bude mít dopad na reálný život.
Když třeba monopolista, to znamená nějaký podnik, který má zásadní hospodářské postavení, převezme nějakého konkurenta, tak by tam mělo být i to, že se vysvětlí i lidem, kteří se v ekonomice, nebo v konkrétním trhu, tak nevyznají, co by to mohlo mít za dopad, a proč, a jestli by se toto mělo schválit, nebo ne. To znamená, je to o tom dotvořit obrázek, a nejenom zveřejnit to, že jeden gigant převzal někoho menšího.
Média bez jakékoliv kritické rešerše přejímají z agentur i propagandu
Martina: Po suché faktické informaci by měla přijít analýza, případně poté komentář.
Pavel Šik: Něco v tom smyslu, ano.
Martina: Zmínil jsi tady práci agentur, jejichž informace přebírají celosvětová média, někdy možná z pohodlnosti, ale někdy se tímto způsobem šíří propaganda. Když se celý svět dozví o extrémně šikovné kryse, tak to nikomu neublíží, stejně jako když se dozvíme, jaké počasí v Americe předpověděl známý svišť. Ale tady je problém, že média z agentur, bez jakékoliv kritické rešerše, přebírají mnohdy i propagandu.
Pavel Šik: To je to, o čem mluvím, to je moje kritika médií. Jak jsem už v tomto rozhovoru řekl, myslím, že ekonom, nebo normálně fungující ekonom, si takovou studii rizik dělá, to znamená, že se opravdu podívá na všechny plusy i mínusy, a snaží se to nějakým způsobem vidět celistvě. To je hezké slovo – „celistvě“. Proto když jsem v určité době – ať to byla doba covidová, nebo doba začátku války na Ukrajině – četl noviny, které jsem byl zvyklý číst standardně – tak jsem najednou říkal: „To přece není možné. To je přece jenom jeden pohled. Já chci vidět, jaké to bude mít další důsledky.“ A vlastně proto jsem ti i napsal, že jsem se stal novinářem z donucení, protože jsem začal hledat i ostatní zdroje, a dívat se na celkový obraz. Vždycky, když jsem něco psal, tak jsem předtím uváděl, že pokud něco píšu, tak prosím, to je jenom jeden pohled, ale čtěte i standardní noviny, a toto je na doplnění. Já jsem vlastně doplňoval to, co mi ve standardních médiích chybělo, to znamená, že tam byl jeden pohled z jedné strany, absolutně nevyvážený, a já jsem se ho snažil doplnit o pohled z druhé strany.
Já si třeba myslím, že si můžeme o Rusku myslet cokoliv, ale vypnout v demokracii 21. století ruské zpravodajské weby považuji za největší důkaz propagandy, který jsme vlastně mohli dostat. Čím je nám nebezpečné, že budeme číst to, co se v Rusku děje, jak oni to vidí, a tak dále? Vždyť abychom pochopili našeho strategického nepřítele, tak ho přece musíme znát. My nemůžeme vypnout to, co si myslí, tak jak se budeme dozvídat, co se tam děje, a tak dále? Myslím, že to je pro mě dokonce důkaz toho, že tyto sankce mohly takhle pokračovat jenom díky tomu, že jsme vypnuli informace z druhé strany, protože jinak bychom se mnohem rychleji dozvídali, že něco nefunguje.
Martina: Zdá se, že moje babička byla i vrcholným politologem, když říkala: „Přátele si drž u těla. Nepřátele ještě blíž.“ A my jsme se rozhodli, že si informace, jakým způsobem funguje ruská propaganda, zakážeme.
Pavel Šik: Přesně tak.
Martina: Říkal jsi, že propagandistické sklony, řekněme, sis začal uvědomovat v čase covidu. Já musím upozornit, že přišly už dřív, protože už jsme je mohli intenzivně sledovat v časech migrační krize, mohli jsme je sledovat už v okolnostech kyjevského Majdanu. Čím to je, že stále větší množství médií funguje na základě tohoto přebírání? Že to těm mladým, aktivním lidem po škole, nevrtá hlavou, a že vůbec nemají chuť přijít věcem na kloub? A že rezignovali na nějakou investigaci, a hlavně na své vlastní myšlení, své vlastní postřehy, vývody, komentáře? A není to otázka platná jenom v naší zemi.
Pavel Šik: To je zajímavá otázka. Myslím, že jsou mladí, a mladí. Upřímně, řekněme si, že málokdo do mladé generace vidí. Já si třeba úplně nemyslím, že tato generace má nějaký jednolitý názor. Myslím si, že tam je spousta věcí, o kterých ani nevíme – a to pozoruji u svých dětí. To byl i důvod, proč jsem se do toho začal aktivně zapojovat až v covidu, protože moje děti odrůstaly, už jsem neměl tolik práce, a mohl jsem mít více času na to ty věci revidovat. Ale i při rozhovorech se svými dětmi – kterým tedy neříkám své politické názory, to vůbec, nechávám je, ať si je vytvoří sami – a když je poslouchám, tak si nemyslím, že ta generace je jednolitá a že si nezjišťuje informace. Informace si zjišťuje…
Mladí si informace zjišťují jinak, než v médiích
Martina: Mluvím o médiích.
Pavel Šik: Ale oni si je zjišťují jinak. Mně to připadá, že nejmladší generace média už prakticky nečte. To je i zajímavé na současném Davosu. Já jsem tam psal, jak bylo strašně zřetelné, jak si tam teď média uvědomují, že absolutně ztrácí svou pozici. My se tady bavíme o médiích možná i kvůli tomu, že jsme vyrostli v době, kdy internet nebyl tak zásadní, to znamená, že hlavní informace jsme čerpali z médií. Ale dneska už se hlavní informace čerpají z TikToku, z Facebooku, z Twitteru.
Martina: To jsou velmi objektivní sítě…
Pavel Šik: Můžeme si o tom myslet, co chceme, ale je to tak.
Martina: To je v pořádku. Je to opravdu jiná generace, která přijímá informace, zprávy, jiným způsobem. Ale to nic nemění na tom, že než Elon Musk převzal Twitter, a než se z něho stalo X, tak jsme mohli v přímém přenosu sledovat indoktrinaci, propagandu a cenzuru toho nejhoršího kalibru. Takže je úplně jedno, jestli ji vedu přes papírové noviny, nebo přes nějakou sociální síť. A proto, že z tebe se částečně stal také ekonomický novinář, by mě zajímalo, co si myslíš, že se stalo.
Pavel Šik: Co myslím, že se stalo s médii?
Martina: Ano. Mohu ti dát třeba na výběr.
Pavel Šik: Ano?
V médiích probíhají vlny: Nejdříve zavládne propaganda, potom se píše trochu otevřeněji, a pak normálně. A začne to opět znova.
Martina: Šíří informace, nebo propagandu? Myslíš, že třeba u nás jsme – mimo jiné – v podobném stádiu, jako za minulého režimu, kdy v komunistickém režimu byla asi jen hrstka novinářů, kteří byli skutečně přesvědčeni? Ti ostatní, většina, se jenom vezli, byli zticha, přitakali, napsali, co se po nich chtělo, aby nepřišli o práci, a měli klid, klid na práci. Myslíš, že je to tak i dnes? Zejména tam, kde mají vedení listů, nebo sociální sítě, pevně v rukou přesvědčení ideologové. Ale ptám se tě – jak říkám – dávám ti na výběr. Nechci, aby tato otázka byla návodná, protože to můžeš vidět úplně jinak.
Pavel Šik: Otázka médií je hrozně komplikovaná. Já to vidím tak, že tam jsou určité vlny. Vlny v tom, kdy v médiích zavládne propaganda, a potom je tam dojezd, jakási sinusoida, kdy se začne psát zase trochu otevřeněji. Vidíme to: Kdybychom srovnali média před dvěma lety, kdy začala válka, a dnes, tak je to vlastně úplně o něčem jiném. Nejdřív tam byl nával, příval propagandy jednolitého názoru, pak to začalo trochu opadávat, a dneska bych řekl, že už se média vrací k novinářské práci. Neviděl bych to konstantně, že jsme na úrovni nějaké propagandy, ale ve vrchních částech sinusoidy, kdy opravdu novináři mlčí, jsou zticha, a píší to, co se od nich chce.
Martina: A když je doženou fakta, tak…
Pavel Šik: Teprve tehdy, když je doženou fakta, tak si dovolí začít do toho trošku šťourat. A potom se to nějakým způsobem zase urovná tak, že se začne psát otevřeně, a pak přijde zase nějaký vnější šok, a nastane to úplně znovu. To jsou takové vlny, jak jsi uvedla před tím, třeba migrace, potom covid, pak byla válka. Ale ono to bylo už před tím, třeba když se bombardovala Libye.
Martina: Irák.
Pavel Šik: Nebo Irák. To bylo vždycky, nejdřív to byla vlna propagandy, která se na nás nahnala, o tom, jak je to všechno správné, jak to všechno perfektně děláme. A potom teprve přišlo zchladnutí, a potom teprve si média dovolila začít pomalu otevírat témata…
Martina: Která už se kolem odehrávala, reálně děla.
Pavel Šik: Která už nebylo možné umlčet. To je zvláštní symptom médií. Já se jenom ptám, jestli demokracie není spíš o tom nedělat sinusoidy v médiích – propaganda versus potom nějaká pravda, propaganda versus pravda. Jestli by v demokracii neměla média hrát spíš standardní lineární úlohu hlídacích psů, a celou dobu psát jak pro, tak kriticky. Já nemám nic proti tomu, když má někdo opravdu nějaký názor, ale měl by se ukázat i druhý názor, abychom se stále drželi vyváženosti.
Všechny příspěvky s Pavel Šik
Kterýkoliv demokratický právní stát nemá žádné právo (a morální už vůbec ne) uvalovat na někoho sankce a škodit mu ze všech sil.
A jelikož to KoZa desítky let používá proti „neposlušným“ státům tak z toho plyne, že KoZa není demokratický právní nýbrž fašistický.
Zdravím,
Pekný rozhovor, pekné myšlienky, zaujímavé názory.
Niektorý ľudia si neuvedomujú že život je neustále sa meniaca cesta, a radšej budú tvrdohlavo pokračovať po svojej jedinej „správnej“ ceste ( či už to je z pohodlnosti, luxusu, lenivosti, neschopnosti si priznať omyl…)
Chceli by ste aby na váš nový dom prišiel robiť elektriku dedko ktorý ju robí rovnako ako keď skončil učňovku pred tridsiatimi rokmi?
Čo všetko sa zmenilo pre obyčajného elektrikára za posledných dvadsať rokov!?
Samozrejme niečo reguluje štát ( normy, zákony, BOZP). Takže by sme museli zaviesť normy na všetky profesie? A kto by mal ten „patent na rozum“?
Sú profesie kde človek môže celý život vykonávať svoju prácu bezozmeny … apoň si to dotyčný myslia.
Novinári čiastočne zaspali dobu a čiastočne sú ovládaný a kto nedržý dohodnutý systém tak musí odísť či už zo sveta alebo z profesie.
Život je dynamický, žiaden lístok na strome vám už nikdy nevyrastie na tom istom mieste.
Myslím, že v domácích rozvodech elektřiny se toho moc nezměnilo pokud nemáte na střeše elektrárnu. Jsem také přesvědčen, že lidí, kteří se během života od složení závěrečných zkoušek nic nenaučili je minimum. Soudíte ostatní podle sebe?
Ten „pan“ Šik , to je asi nejaká umelá inteligencia. Ale skôr NEinteligencia.
Pane Ktosiiný, dosti toho co vyjadřujete dává smysl.
Ale když to vaše postavíte „na hlavu“.
(neříkám že bych směrem k vám důsledně bazíroval na nedostatku velkého „V“ ale slovama jako „debili“ a přeneseně i „hovénka“ z pravidla přetékáte…
(Zkusím popřát ať už to překonáte…
Hystericky reaguji „elity“, prave aby se odlisily od „davu“, ktery tu propagandu nebasti.
„protože dav, masa lidí, většinou směřuje, nebo má přirozenou schopnost reagovat hystericky, jakmile se něco děje. Viděli jsme hysterické reakce na covid,“
– ten pán klame, alebo žil na Marse.
Žiadne hysterické reakce na covid sa nekonali, okrem hysterického covidTeroru, ktorý veľmi chladnokrvne organizovali vlády.
Ano. Histericky reagovali politici a média.
Ti, co je Šik označuje jako „dav“, byli sem tam nasraní, ale většinou tu histerii ignorovali a dělali, co uznali za vhodné ….
Ten nadpis je dost urážlivý a zavádějící. Národ není dav. Nevím u nás o žádných hysterických davech v době covidu, nebo v souvislosti s válkou na Ukrajině, které by politici museli krotit. Naopak vím v této souvislosti o hysterických reakcích politiků, kteří se to snažili pomocí médií přenést na náš národ a jak jednotlivci na internetu, tak davy na demonstracích se naopak vládní politiky snažili krotit, hysteričtí státní představitelé na to reagovali trestním stíháním.
Vzhledem k tomu, že Západ na Ukrajině krizi vědomě vyvolal, nějak reagovat musel, když se proti tomu Rusko po dlouhých letech varování nakonec postavilo. Navíc po přerušení Nord Streamu bylo jasné, že evropští politici moc na výběr nemají.
K tomu, jak média přebírají zprávy od zpravodajských agentur, bych jen dodal, že ČTK vlastní stát a nemá u nás v domácích zprávách konkurenci. Tolik o nezávislosti svobodných médií a svobodě tisku u nás.
Události by se ve zpravodajství měli dávat do souvislostí, ale jen sdělit nejdůležitější související fakta k tomu co se momentálně stalo. Na některých serverech to dělají, mají stručnou historii která události předcházela jasně oddělenou buď zabarvením pozadí, nebo druhem písma a pokud o kauze již psali, bývají dole odkazy. Komentář do zpravodajství nepatří. Komentář je názor, a ten má být od zpravodajství jasně oddělen. Maximálně může být ve sloupku vedle hlavního textu. Problém je, že cílem zpravodajství nebývá poskytnout porozumění, co se ve světě děje, ale cílem často bývá to zakrýt, abychom nepřestali podporovat spřízněnou stranu.
Bingo !!
Bohužel dost lidí neumí rozlišovat mezi tím, co je názorem jakéhosi pisálka nebo moderátora a co je faktickou informací.
Takže názor jakéhosi bezvýznamného pisálka (moderátora) berou jako fakt.
Nebo když si pozvou nějakého „oborníka“, který o tom ví prd, ale umí o tom zasvěceně vyprávět. Tak se dělá propaganda a šíří ta „správná“ ideologie.
Přesně tak – komentáře kdysi měly svou rubriku, rozhodně nemají být součástí zpravodajství. A u toho dovysvětlení bych také byla zdrženlivá, nastínit dopady (jak mínusy, tak plusy), ale vždy to už s sebou nese riziko názoru. Zpravodajství má být suché předávání informací, na základě kterých si každý čtenář dotvoří svůj názor, případně dohledá informace další, aby měl co nejucelenější náhled. Proto jsem kdysi tak moc měla ráda Hospodářské noviny, to byly svého času nejlepší noviny, pak je převzala jiná redakce/jiný majitel a kvalita šla rapidně strmě dolů.
„přesto si myslím, že by se média měla pokusit o dovysvětlení určitých věcí“.
Proboha, jen to ne. Bidelníků, kteří nám stále něco vysvětlují, máme „neúrekom“.
… Já to mám podle pravidla né jako vy …
Ukaž mi co čteš, já ti řeknu, kdo jsi.
Já mám: Ukaž mně, co bych měl číst, abych věděl vo čem si nemáme povídat.
A teďka zrovna to přikupuju ještě … to mám krásně teď, my to děláme dokulata … my to tam probouráváme vedle do bytu, tam jsem si pronajmul špajz a rozšiřuju knihovnu.
Voni vám nechali špajz?
Voni mně pronajali špajz.
Nepotřebujou ho.
Voni ho nepotřebujou.
Jako to?
Maj žaludeční vředy. … A zrovna dneska jsem tam dokupoval jeden metr osmdesát centimetrů knih.
A to vy to máte změřený?
Jo. To já dycky dám míru a výšku a voni mi to seřaděj a pošlou přesně.
To vám přímo seřaději už tam?
Přímo. Jo, to se tam než zasune do knihovny.
A kde vám to dělaj?
V antikvariátu.
Vy kupujete z antikvariátu?
No ano. Proč?
No, jsou vošahaný …
No tydle jsou jako netknutý. No ovšem. … Co kniha to panna, pane.
Tedy to jsou knihy … přísně … přísně vo dnešku.
Ovšem musí se to hlídat. Každej den ráno to vobejdu. kdyby tam nebylo něco snad už o včerejšku nebo tak.
No jo vono někdy stačí jedna kapitola zasmrádne a chytne celá kniha.
Co kapitola. Slovo, pane, slovo. … Ale tedy musí se to nechat, víte že …
Vono se nejen víc čte, ale vono se taky LÍP čte.
Daleko líp čte. Vždyť ty knihy jsou líp vybaveny než bejvaly. Dneska jenom vezměte ty vysvětlivky vzádu.
No to je obrovská … to je úžasná úleva.
To je úleva … Vždyť někdy bejvá těch vysvětlivek víc, tlustěji než je samotná kniha kterou to vysvětluje. … A mně se na tom líbí ten optimismus těch nakladatelství, jak voni počítaj s tím, že co čtenář, to blbec.
znáte tu forbínu Wericha a Horníčka, ne?
„my dostáváme jenom ústřižky různých skutečností, ale bez toho, abychom chápali jejich dopad, a k čemu se váží, co tomu předcházelo, a tak dále, aby nám to vytvořilo určitý příběh“
My ty ústřižky ovšem dostaváme pravě proto, abychom NEchápali jejich dopad, abychom si NEvšimli, k čemu mají služit, co tomu předcházelo, a tak dále.
Aby nám to vytvořilo určitý příběh, naprosto odlišný od reality, ale nejlepe vyhovujicí cílům těch loutkovodičů.
Stručně se tomu říká mystifikace a manipulace 😄
Dav že reaguje hystericky?
A co je potom reakce některých politiků?
Třeba reakce Korčoka na porážku v prezidentských volbách, nebo reakce rohlikářky Mirky a dalších pomatenců na výsledky voleb na Slovensku?
Jediné, co mi tihle lide připomínají, je obraz Hieronyma Bosche „Loď bláznů“ ….
Karma nje z darma… Ona je drobátko kurva…
Ještě mám opakovat?
https://www.facebook.com/CT24.cz/videos/etna-vypou%C5%A1t%C4%9Bla-vz%C3%A1cn%C3%A9-kou%C5%99ov%C3%A9-krou%C5%BEky/3218960421732446/
Omlouvám se, ale účet na ksichtoknize si zřizovat nehodlám. Stejně by mi dlouho nevydržel. Kvůli cenzuře jsem už dávno zrušil i účet na Parlamentnich listech …..
ani já nefňukbukuju…. tady tedy co bylo zjevováno:
https://www.youtube.com/watch?v=ckFdAVFgIR8